Постановление № 198 от 5 септември 2003 г. за изменение и допълнение на Правилника за прилагане на Закона за замяна на воинските задължения с алтернативна служба, приет с Постановление № 54 на Министерския съвет от 1999 г.

ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 198 ОТ 5 СЕПТЕМВРИ 2003 Г. за изменение и допълнение на Правилника за прилагане на Закона за замяна на воинските задължения с алтернативна служба, приет с Постановление № 54 на Министерския съвет от 1999 г. (обн., ДВ, бр. 29 от 1999 г.; изм. и доп., бр. 112 от 1999 г. и бр. 78 от 2000 г.)

МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ ПОСТАНОВИ: § 1. В чл. 2 ал. 2 се изменя така: „(2) Към молбата за замяна на воинските задължения с алтернативна служба се прилагат: 1. свидетелство за съдимост на молителя; 2. справка от районното полицейско управление по постоянния адрес, че през последната една година гражданинът не е притежавал разрешение за носене на оръжие и не е подавал молба за издаване на такова разрешение; 3. декларация, че не са налице обстоятелствата по чл. 13, ал. 2, т.1 и 3 ЗЗВЗАС; 4. копие от документи за завършено образование и придобита професионална квалификация." § 2. В чл. 6 се правят следните изменения: 1. В т.2 думите „както и замяната й с наборна военна служба" се заличават.

2. В т.5 думите „наказателни постановления и" се заличават. § 3. Член 14 се изменя така: „Чл. 14. (1) Молбата на работодател по чл. 37, ал. 1 ЗЗВЗАС се разглежда от комисията на първото заседание след постъпването.

(2) Решението, с което се отказва определянето на работното място за заемане от алтернативно служещ, се мотивира.

(3) На одобрени от комисията работни места могат да се назначават други лица. За заемането на работното място работодателят уведомява комисията." § 4. В чл. 16 ал. 1 се изменя така: „(1) Работодател, при който е започнало изпълнение на мирновременната алтернативна служба, но поради последващи промени не отговаря на изискванията на закона, е длъжен да уведоми комисията в 7-дневен срок. В този случай комисията определя ново работно място и може да определи друга длъжност за изпълнение на мирновременна алтернативна служба." § 5. Член 23 се отменя. § 6. В чл. 29 се правят следните изменения и допълнения: 1. Точки 1 и 2 се изменят така: „1. издадено уверение от съответното училище за всяка учебна година (в случаите по чл. 18, ал. 1, т. 1 ЗЗВЗАС); 2. официален документ, с който се удостоверява, че българският гражданин постоянно живее в чужбина (в случаите по чл. 18, ал. 1, т. 2ЗЗВЗАС);".

2. Създават се т.7 и 8: „7. експертно решение на Териториалната експертна лекарска комисия/Националната експертна лекарска комисия (ТЕЛК/ НЕЛК), с което е определена над 90 на сто намалена или загубена работоспособност на член от семейството, родител, единствен брат или сестра, които постоянно се нуждаят от чужда помощ; 8. декларация от инвалида по т. 7, в която поименно е посочено лицето, полагащо грижи за него поради намалената или загубената работоспособност над 90 на сто и необходимостта от чужда помощ, установени от ТЕЛК/НЕЛК." § 7. Член 30 се изменя така: „Чл. 30. (1) За освобождаване от изпълнение на мирновременна алтернативна служба гражданинът е длъжен да представи на комисията документ от съответния компетентен орган или служба на Министерството на отбраната за удостоверяване на обстоятелствата по чл. 19 ЗЗВЗАС.

(2) В случаите по чл. 19, т. 3 ЗЗВЗАС гражданинът представя документите по ал. 1 и декларация от инвалида — член на семейството, родител, единствен брат или сестра, в която поименно е посочено лицето, полагащо грижи за него поради намалената или трайната му неработоспособност над 90 на сто и постоянната му нужда от чужда помощ." § 8. Членове 34, 35, 36 и 37 се изменят така: „Чл. 34. (1) Предлаганите за изпълнение на мирновременна алтернативна служба места трябва да не са заети и за тях да няма кандидати към момента на подаване на молба по чл. 37, ал. 1 ЗЗВЗАС.

(2) Работодателите нямат право да освобождават работници или служители с цел да предложат същите длъжности за изпълнение на мирновременна алтернативна служба.

Чл. 35. (1) Гражданите, които изпълняват мирновременна алтернативна служба, получават основно месечно възнаграждение в размер 90 на сто от минималната месечна работна заплата, установена за страната.

(2) При изпълнение на мирновременна алтернативна служба с намалено работно време по реда на чл. 31а ЗЗВЗАС възнаграждението се изчислява пропорционално на отработените часове.

(3) Когато мирновременната алтернативна служба се изпълнява в населено място, различно от местоживеенето на гражданина, към основното месечно възнаграждение се заплаща допълнително възнаграждение в размер 20 на сто от минималната месечна работна заплата, установена за страната.

Чл. 36. (1) Когато мирновременната алтернативна служба се изпълнява в населено място, отдалечено на повече от 20 км от местоживеенето на гражданина, работодателят е длъжен да осигури жилище в следните минимални норми: 1. за един алтернативно служещ — 9 кв. м; 2. за двама и повече алтернативно служещи — по 6 кв. м за всеки; 3.за не повече от 6 алтернативно служещи се осигурява един санитарен възел с душ и топла вода.

(2) Разходите за ток, отопление, топла и студена вода са за сметка на работодателя, а в случая по ал. 3 — за сметка на гражданина.

(3) Когато не може да осигури жилище, работодателят заплаща месечно обезщетение в размер, както следва: 1. за населено място до 20 000 жители — 55 лв.; 2. за населено място до 100 000 жители— 65 лв.; 3. за населено място над 100 000 жители— 75 лв.

(4) В молбата по чл. 37, ал. 1 ЗЗВЗАС работодателят посочва дали може да приеме за изпълнение на мирновременна алтернативна служба граждани от друго населено място.

Чл. 37. (1) Веднъж месечно за точно и добросъвестно изпълнение на трудовите задължения работодателят може да заплати на гражданина допълнително възнаграждение в размер до 50 на сто от минималната месечна работна заплата, установена за страната.

(2) Допълнителното възнаграждение по ал. 1 не се заплаща, когато гражданинът изпълнява мирновременна алтернативна служба при намалено работно време при условията на чл. 31а, ал. 1 ЗЗВЗАС."

Заключителна разпоредба § 9. Постановлението влиза в сила от деня на обнародването му в „Държавен вестник".

Министър-председател: Симеон Сакскобургготски

За главен секретар на Министерския съвет: Галина Маринска