Споразумение между правителството на Република България и правителството на Френската република за взаимната защита и обмен на класифицирана информация

ДЪРЖАВНА КОМИСИЯ ПО СИГУРНОСТТА НА ИНФОРМАЦИЯТА

СПОРАЗУМЕНИЕ между правителството на Република България и правителството на Френската република за взаимната защита и обмен на класифицирана информация

(Утвърдено с Решение № 361 от 28 май 2007 г. на Министерския съвет. В сила от 1 август 2007 г.)

Правителството на Република България и правителството на Френската република, наричани по-нататък “страните”, като се позовават на Договора за разбирателство, приятелство и сътрудничество между Република България и Френската република, подписан в Париж на 18 февруари 1992 г., и желаейки да гарантират защитата на класифицираната информация, обменяна или създавана между страните или между други публичноправни или частноправни субекти, които обработват класифицирана информация в съответствие с техните закони и национални подзаконови нормативни актове, се договориха за следното: Член 1

Определения

За целите на това споразумение: 1.1. “Класифицирана информация” означава информация, документ или материали независимо от формата, естеството или начина на предаване, създадени или в процес на създаване, на които е определено ниво на класификация за сигурност и които в интерес на националната сигурност и в съответствие с националните закони и подзаконови актове на страните изискват защита срещу нерегламентиран достъп, разкриване, унищожаване, загуба или всякакъв друг вид компрометиране. 1.

2. “Нерегламентиран достъп до класифицирана информация” означава всяка форма на необосновано разкриване или достъп до класифицирана информация, водещи до нарушаване на системата на защитата, увреждане или загуба на такава класифицирана информация, както и всяко действие или бездействие, водещо до узнаването на такава информация от неоправомощено лице. 1.

3. “Класифициран договор” означава всеки договор или договор с подизпълнител, който е сключен или е в процес на изготвяне и който изисква достъп до или използване на класифицирана информация. 1.

4. “Контрагент” означава физическо или юридическо лице, което има правоспособност да договаря и сключва класифицирани договори. 1.

5. “Национален орган по сигурността (НОС)” на всяка от страните означава орган, отговорен за общия контрол и прилагането на това споразумение. 1.

6. “Компетентни органи по сигурността” са определен орган по сигурността или друг компетентен орган, оправомощени в съответствие с националните закони и подзаконови актове на страните, които са отговорни за контрола и прилагането на това споразумение в специфичните области. 1.

7. “Разрешение за достъп/удостоверение за сигурност” означава потвърждение, дадено от НОС или от компетентните органи по сигурността на страните и което посочва, че физическо или юридическо лице може да има достъп до класифицирана информация в зависимост от националните нива на класификация, определени в член 5 по-долу, и при съблюдаване на процедури по проучване, надлежно осъществени в съответствие с националните закони и подзаконови актове на страните. 1.

8. “Страна източник” означава страната, включително всички други публичноправни или частноправни субекти, подчинени на националните закони и подзаконови актове, от които произхожда класифицираната информация и които предават класифицирана информация на другата страна. 1.

9. “Страна получател” означава страната, включително всички други публичноправни или частноправни субекти, подчинени на националните закони и подзаконови актове, на които е предоставена класифицираната информация. 1.

10. “Страна домакин” означава страната, на чиято територия се осъществява посещение. 1.

11. “Трета страна” означава държава, международна организация или физическо или юридическо лице, което не е страна по това споразумение. 1.

12. “Необходимост да се знае” означава необходимостта да се получи достъп до класифицирана информация във връзка със служебни задължения и за изпълнение на конкретна задача.

Член 2

Обхват на споразумението

Това споразумение регламентира взаимната защита, приложима при всеки обмен или създаване на класифицирана информация между страните или между други публичноправни или частноправни субекти, подчинени на техните закони и национални подзаконови нормативни актове.

Член 3

Национални органи по сигурността 3.

1. Националният орган по сигурността във всяка от страните е: За Република България: Държавна комисия по сигурността на информацията ул. Ангел Кънчев № 1

София 1040

За Френската република: Генерален секретариат на националната отбрана бул. Латур-Мобур № 51

75700 Париж 07 СП 3.

2. Страните се информират взаимно по дипломатически път за своите компетентни органи по сигурността, както и за всякакви евентуални промени, отнасящи се до техния НОС.

Член 4

Взаимна защита на класифицираната информация 4.

1. В съответствие със своите национални закони и подзаконови актове страните предприемат съответните мерки за защита на класифицираната информация, която е създадена, обменена или предоставена в съответствие с разпоредбите на това споразумение, и дават на посочената информация ниво на защита, еквивалентно на нивото, което е дадено на тяхната собствена национална класифицирана информация, както е посочено в член 5. 4.

2. Достъп до класифицирана информация се дава само на гражданите на страните, които са получили разрешение за достъп до съответното ниво и чиито функции изискват такъв достъп при спазване на принципа “Необходимост да се знае”. 4.

3. В случай на издаване на разрешение за достъп на гражданин на една от страните, който е пребивавал или все още пребивава на територията на другата страна, националните органи по сигурността си сътрудничат в съответствие с националните закони и подзаконови актове.

4.4. Националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността се информират взаимно за промените, отнасящи се до разрешенията за достъп/удостоверенията за сигурност, издадени в рамките на това споразумение, в частност - в случаите на тяхното отнемане или понижаване на нивото, до което дават достъп. 4.

5. В случай че НОС или компетентните органи по сигурността на една от страните счита, че регистрираното на нейна територия юридическо лице е собственост на трета страна или е под влиянието на трета страна, чиито цели са несъвместими с нейните, това юридическо лице няма да получи удостоверение за сигурност. НОС или компетентните органи по сигурността на страната, подала искане до другата страна за издаване на удостоверение за сигурност, ще бъдат съответно уведомени в най-кратки срокове. 4.

6. Страната получател не може да понижава нивото на класификация или да декласифицира класифицирана информация, предоставена от страната източник, без нейното предварително писмено съгласие. 4.

7. Страните се уверяват, в частност - чрез посещения за извършване на инспекции и проверки, в изпълнението на всички изисквания, произтичащи от националните закони и подзаконови актове и отнасящи се до сигурността на агенциите, офисите и обектите под тяхната юрисдикция, в които се съхранява създадената, обменена или предоставена класифицирана информация. 4.

8. При получаване на класифицирана информация, произхождаща от другата страна, страната получател я маркира със своя съответен национален гриф за сигурност в съответствие с еквивалентите, определени в член 5. 4.

9. Националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността своевременно се информират взаимно за всякакви промени, които биха могли да повлияят върху защитата на класифицирана информация, създадена, обменена или предоставена по силата на това споразумение.

Член 5

Еквивалентност на нивата на класификация за сигурност 5.

1. Страните се съгласяват, че посочените в таблицата нива на класификация за сигурност са еквивалентни и съответстват на нивата на класификация за сигурност, определени в техните съответни национални закони и подзаконови актове: Република България Френската република

СТРОГО СЕКРЕТНО TRES SECRET DEFENSE

СЕКРЕТНО SECRET DEFENSE

ПОВЕРИТЕЛНО CONFIDENTIEL

DEFENSE 5.

2. Френската република третира и защитава българската класифицирана информация, маркирана с гриф за сигурност “ЗА СЛУЖЕБНО ПОЛЗВАНЕ”, в съответствие със своите действащи национални закони и подзаконови актове, приложими по отношение на защитената, но некласифицирана информация, обозначена като “DIFFUSION RESTREINTE”. 5.

3. Република България третира и защитава некласифицираната информация, обозначена като “DIFFUSION RESTREINTE”, предоставена от Френската република, в съответствие със своите действащи национални закони и подзаконови актове, приложими за защитата на информацията, маркирана с гриф “ЗА СЛУЖЕБНО ПОЛЗВАНЕ”. 5.

4. С цел поддържане на съотносими стандарти за сигурност и при поискване на една от страните всяка страна предоставя изискуемата информация за националните закони, подзаконови актове и процедури, приложими за гарантиране сигурността на класифицираната информация. Всяка страна се съгласява да улеснява контактите между съответните национални органи по сигурността и компетентни органи по сигурността.

Член 6

Използване на класифицираната информация 6.

1. Страната получател не може да предоставя класифицираната информация, създадена, обменена или предоставена по силата на това споразумение, на никоя трета страна без предварително писмено съгласие на страната източник. 6.

2. Предоставената класифицирана информация не може да бъде използвана за цел, различна от тази, за която е била предоставена, без предварителното писмено съгласие на страната източник. 6.

3. Преди да предостави на контрагенти класифицирана информация, получена от страната източник, националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността на страната получател: а) се уверяват, че контрагентите и техните агенции, офиси и обекти могат да осигурят съответната защита на класифицираната информация; б) издават удостоверение за сигурност за съответно ниво на агенциите, офисите и обектите на заинтересования контрагент; в) издават разрешение за достъп за съответно ниво на лицата при спазване на принципа “Необходимост да се знае”; г) се уверяват, че всички лица, които имат достъп до класифицираната информация, са информирани за своите отговорности, свързани със защитата на класифицираната информация, произтичащи от действащите национални закони и подзаконови актове; д) осъществяват периодични инспекции и проверки по сигурността на съответните агенции, офиси и обекти. 6.

4. Страната получател зачита правата на интелектуална собственост и търговските тайни, включени в класифицираната информация.

Член 7

Превод, размножаване и унищожаване 7.

1. Не се позволява размножаването на класифицирана информация с ниво СТРОГО СЕКРЕТНО/TRES SECRET DEFENSE. Само оригинални екземпляри могат да се предоставят след направено писмено искане до страната източник. Превод може да се прави с писменото разрешение на НОС на страната източник. 7.

2. Всички преводи на класифицирана информация се правят от лица, които имат разрешение за достъп, съответстващо най-малко на нивото на превежданата информация. Всеки превод получава еквивалентен на оригиналната информация гриф за сигурност. 7.

3. Когато класифицирана информация се размножава, всички оригинални грифове за сигурност върху нея се маркират на всяко копие. Такава размножена информация е подчинена на същите правила за сигурност както оригиналната класифицирана информация. Броят на копията се ограничава до необходимия за служебни цели. 7.

4. Страната източник може изрично да забрани размножаване, промяна или унищожаване на класифицирана информация чрез маркиране на съответния носител на класифицирана информация или чрез изпращане на допълнително писмено известие. Ако унищожаването на класифицирана информация е забранено, тя се връща на НОС или на компетентния орган по сигурността на страната източник съгласно параграф 10.1 или 10.2 по-долу. 7.

5. Класифицираната информация се унищожава така, че да се предотврати възстановяване в цялост или отчасти, когато не е необходимо по-нататъшното й съхраняване или при изтичане на нейната валидност, съобразно националните закони и подзаконови актове на съответните страни. За ниво СЕКРЕТНО/SECRET DEFENSE и по-високо писмено доказателство за унищожаването се съхранява и се предоставя на страната източник при поискване. 7.

6. Класифицираната информация с ниво СТРОГО СЕКРЕТНО/TRES SECRET DEFENSE не се унищожава, освен при писмено разрешение на страната източник. Тя се връща на страната източник в съответствие с параграф 10.1 или 10.2 по-долу, след като се прецени, че не е необходима повече или след изтичане на нейната валидност. 7.

7. В случай на кризисна ситуация, която прави невъзможни защитата или връщането на класифицираната информация, която е създадена, обменена или предоставена в съответствие с това споразумение, класифицираната информация се унищожава незабавно. Страната получател уведомява НОС или компетентните органи по сигурността на страната източник за унищожаването на класифицираната информация в най-кратки срокове.

Член 8

Посещения 8.

1. Посещения, свързани с достъп до класифицирана информация, от представители на едната страна до обекти или до места на другата страна, където е възможен директен достъп до такава информация, са позволени след предварително писмено разрешение за такива посещения, дадено от НОС или компетентните органи по сигурността на страната домакин. 8.

2. Посещения на обекти на една от страните от представители на трета страна, свързани с достъп до класифицирана информация, създадена, обменена или предоставена между страните, или на места, където е възможен директен достъп до такава информация, се разрешават само след предварително писмено съгласие на НОС или компетентните органи по сигурността на страната източник. 8.

3. При посещенията, визирани в параграфи 8.1 и 8.2 по-горе, се изисква посетителят да притежава съответно разрешение за достъп, както и “Необходимост да се знае”. 8.

4. Искания за посещения, при които се налага достъп до класифицирана информация с ниво СТРОГО СЕКРЕТНО/TRES SECRET DEFENSE, се предават чрез дипломатически канали на НОС на страната домакин. Искания за посещения, при които се налага достъп до класифицирана информация с по-ниско ниво на класификация, се уреждат директно между съответните национални органи по сигурността или компетентни органи по сигурността. Исканията се правят поне три седмици преди провеждането на планираното посещение. Исканията за посещения съдържат данните, посочени в анекса към това споразумение. 8.

5. Всяка страна може да поиска разрешение за посещение за период не по-дълъг от дванадесет месеца. Ако има вероятност определено посещение да не приключи в рамките на одобрения период или е необходимо удължаване на разрешения предвиден период за посещение, искащата страна може да поиска продължаване на срока на разрешението за посещение, при условие че това е направено не по-късно от три седмици преди изтичането на действащото разрешение за посещение. 8.

6. Всички посетители спазват законите, подзаконовите актове и инструкции относно сигурността на страната домакин. 8.

7. Страните могат да се споразумеят да съставят списък на служителите, на които е разрешено да правят многократни посещения във връзка с конкретен проект, програма или класифициран договор в съответствие с условията, договорени между националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността на двете страни. Тези списъци са валидни първоначално за период от дванадесет месеца и по споразумение между националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността на страните валидността им може да се удължава за допълнителни периоди, чиято обща продължителност не може да надвишава дванадесет месеца.

8.8. След като списъците, посочени в параграф 8.7 по-горе, бъдат веднъж одобрени от страните, условията на конкретните посещения могат да се уреждат директно със съответните учреждения, които лицата, посочени в тези списъци, ще посетят. 8.

9. В рамките на специфично сътрудничество могат да се договорят други процедури по взаимно съгласие между националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността на страните при спазване на съответните национални закони и подзаконови актове.

Член 9

Класифицирани договори 9.

1. Класифициран договор се сключва и изпълнява в съответствие с националните закони и подзаконови актове, свързани със защитата на класифицирана информация на страната, на чиято територия става изпълнението на класифицирания договор. 9.

2. За всеки класифициран договор се изготвя анекс по сигурността, съдържащ клаузи, отнасящи се до правилата за сигурност, както и схема за класификация на договора. Тoзи анекс съответства на правилата, създадени от НОС или компетентните органи по сигурността на страната източник. Само страната източник може да променя нивото на класификация на информацията, определена в анекса по сигурността. 9.

3. НОС или компетентните органи по сигурността на страната източник предават копие от анекса по сигурността на НОС или компетентните органи по сигурността на другата страна. 9.

4. НОС или компетентните органи по сигурността на страната източник уведомяват НОС или компетентните органи по сигурността на страната получател за всеки класифициран договор, преди какъвто и да било обмен на класифицирана информация. Това уведомление трябва да посочва най-високото ниво на класификацията за сигурност на информацията, която се предполага от договора. 9.

5. Преди да сключи класифициран договор с контрагент под юрисдикцията на другата страна или да разреши на собствените си контрагенти да сключват класифициран договор на територията на другата страна, една от страните получава предварително писмено уверение от НОС или от компетентните органи по сигурността на другата страна, че предложеният контрагент е получил разрешение за достъп и/или удостоверение за сигурност за подходящото ниво и че е взел всички мерки за сигурност, необходими за защита на класифицираната информация. 9.

6. Преди да сключи класифициран договор с подизпълнител, контрагентът получава разрешение от своя НОС или компетентни органи по сигурността. Подизпълнителите се съобразяват със същите правила за сигурност като тези, приложени към контрагента.

Член 10

Пренос между страните

10.1. Класифицирана информация обикновено се пренася по дипломатически канали в съответствие с националните закони и подзаконови актове на страната източник. 10.

2. Националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността могат в отделни случаи и по взаимно съгласие да се споразумеят класифицирана информация да се пренася по различни от дипломатическия път начини, в случай че дипломатическите канали се окажат неподходящи или трудни. 10.

3. В случаите, описани в параграф 10.2, трябва да бъдат изпълнени следните изисквания: а) куриерът да притежава разрешение за достъп до класифицирана информация със съответно ниво на класификация; б) страната източник да поддържа регистър на класифицираната информация, която се пренася, и извлечение от този регистър се предоставя на страната получател при поискване; в) класифицираната информация да бъде опакована и подпечатана в съответствие с националните закони и подзаконови актове на страната източник; г) получаването на класифицираната информация се потвърждава писмено. 10.

4. Преносът на големи количества класифицирана информация се организира между националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността за всеки конкретен случай. 10.

5. Електронно пренасяне на класифицирана информация се осъществява само в криптирана форма чрез използване на криптографски средства и устройства, взаимно одобрени от съответните национални органи по сигурността или компетентни органи по сигурността.

Член 11

Нерегламентиран достъп до класифицирана информация и нарушаване на мерките за сигурност 11.

1. В случай на нерегламентиран достъп до класифицирана информация или на каквото и да е нарушение, било предполагаемо или установено, на правилата за сигурност, отнасящи се до защитата на създадената, обменена или предоставена класифицирана информация в рамките на това споразумение, НОС или компетентните органи по сигурността на страната, разкрила или подозираща деянието, незабавно провеждат разследване и вземат съответните мерки за ограничаване на последиците и предотвратяване на всеки нов случай. 11.

2. Какъвто и да е източникът на нерегламентирания достъп до класифицирана информация или нарушаването на мерките за сигурност, националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността на страните незабавно се информират взаимно за обстоятелствата, резултата от разследването, взетите мерки и предприетите коригиращи действия и си оказват съдействие при поискване.

Член 12

Разходи

12.1. Изпълнението на това споразумение не поражда по принцип каквито и да са специфични разходи. В случай на евентуални разходи съответната страна ги покрива в рамките на своите бюджетни наличности. 12.

2. Никоя от страните не носи отговорност за евентуалните разходи, направени от другата страна, при прилагането на това споразумение.

Член 13

Уреждане на спорове 13.

1. Всички спорове, свързани с тълкуването или прилагането на това споразумение, се разрешават единствено чрез консултации между страните, без да бъдат отнасяни до трета страна или международна юрисдикция. 13.

2. По време на спора страните продължават да спазват задълженията, които произтичат от това споразумение.

Член 14

Заключителни разпоредби 14.

1. Това споразумение се сключва за неопределен срок. Споразумението съдържа анекс, който представлява неразделна част от него. 14.

2. Това споразумение влиза в сила от първия ден на втория месец, следващ получаването на последното уведомление, с което всяка от страните уведомява другата за изпълнението на вътрешноправните си процедури, необходими за влизането му в сила. 14.

3. При необходимост националните органи по сигурността или компетентните органи по сигурността се консултират относно специфични технически аспекти, касаещи прилагането на споразумението, и могат да сключват за всеки конкретен случай съответни легални инструменти или специфични протоколи за сигурност, съобразени с това споразумение. 14.

4. Разпоредбите на това споразумение могат да бъдат променени по взаимно писмено съгласие между страните. Тези промени влизат в сила в съответствие с параграф 14.2.

14. 5. Това споразумение може да бъде денонсирано по взаимно съгласие или едностранно, като денонсирането влиза в сила шест месеца след получаване на писменото уведомление. Денонсирането не отменя правата и задълженията на страните, свързани с обменената в рамките на това споразумение информация.

В уверение на което надлежно упълномощените представители на двете страни подписаха това споразумение и го подпечатаха.

Подписано в София на 2 февруари 2007 г. в два еднообразни екземпляра, всеки от които на български и френски език, като двата текста имат еднаква сила.

За правителството на За правителството на

Република България: Френската република: Цвета Маркова, Ив Сен Жур, председател на извънреден и

Държавната комисия пълномощен посланик по сигурността на на Френската република информацията в Република България

АНЕКС

Исканията за посещения съгласно член 8 съдържат следните данни: а) Име и фамилия, дата и място на раждане, националност и номер на паспорта или личната карта на посетителя; б) Местоработата и длъжността на посетителя, както и наименование на учреждението или организацията, в която работи; в) Ниво на разрешението за достъп на посетителя, удостоверено от съответен сертификат за сигурност, издаден от компетентен орган съобразно националните закони и подзаконови актове на искащата страна; г) Предложена дата и предвидена продължителност на посещението; д) Цел на посещението и всяка необходима информация относно въпросите, подлежащи на дискусия, и нивото на класификация на класифицираната информация; е) Наименованията на организациите, обектите и помещенията, които ще бъдат посетени; ж) Имената и фамилиите на лицата, които трябва да приемат посетителя; з) Дата, подпис и официален печат на НОС или компетентния орган по сигурността.