Закон за изменение и допълнение на Закона за паметниците на културата и музеите

УКАЗ № 53

На основание чл. 98, т. 4 от Конституцията на Република България

ПОСТАНОВЯВАМ: Да се обнародва в “Държавен вестник” Законът за изменение и допълнение на Закона за паметниците на културата и музеите, приет от ХL Народно събрание на 23 февруари 2006 г.

Издаден в София на 7 март 2006 г.

Президент на републиката: Георги Първанов

Подпечатан с държавния печат.

Министър на правосъдието: Георги Петканов

ЗАКОН за изменение и допълнение на Закона за паметниците на културата и музеите (обн., ДВ, бр. 29 от 1969 г.; изм., бр. 29 от 1973 г., бр. 36 от 1979 г., бр. 87 от 1980 г., бр. 102 от 1981 г., бр. 45 от 1984 г., бр. 45 от 1989 г., бр. 10 и 14 от 1990 г., бр. 112 от 1995 г., бр. 31 от 1996 г. - Решение № 5 на Конституционния съд от 1996 г.; изм., бр. 44 от 1996 г., бр. 117 от 1997 г., бр. 153 от 1998 г., бр. 50 от 1999 г.,бр. 55 от 2004 г., бр. 28 и 94 от 2005 г.) § 1. В чл. 4, ал. 5 думите “за обществените организации и гражданите” се заменят с “физическите и юридическите лица”. § 2. В чл. 5, ал. 1 думите “учреждения, организации и граждани” се заменят с “физически и юридически лица”. § 3. В чл. 7, ал. 2 след думите “паметници на културата” се добавя “с доказан произход”. § 4. В чл. 17 думите “обществена или кооперативна организация и граждани” се заменят с “физически и юридически лица”. § 5. В чл. 18, ал. 4 думата “гражданин” се заменя с “физическо лице”. § 6. В чл. 29, ал. 2 думата “Граждани” се заменя с “Физически лица”. § 7. В чл. 32, ал. 2 думите “Граждани, обществени и други организации” се заменят с “Физически и юридически лица”. § 8. В чл. 33в, ал. 3 след думите “министъра на културата” се добавя “или упълномощено от него длъжностно лице”. § 9. Създава се глава шеста “б”: “Глава шеста “б”

ВРЪЩАНЕ НА НЕЗАКОННО ИЗНЕСЕНИ ДВИЖИМИ ПАМЕТНИЦИ НА КУЛТУРАТА, ПРЕДСТАВЛЯВАЩИ НАЦИОНАЛНО БОГАТСТВО Чл. 33г. Движими паметници на културата, представляващи национално богатство, които са незаконно изнесени от територията на страната и са открити на територията на държава - членка на Европейския съюз, наричана по-нататък “държава членка”, както и тези, които са незаконно изнесени от територията на държава членка и са открити на територията на Република България, подлежат на връщане съгласно разпоредбите на тази глава.

Чл. 33д. Министърът на културата е централният орган, който координира, организира и контролира дейността по връщането на незаконно изнесените движими паметници на културата, представляващи национално богатство, в сътрудничество с централните органи в другите държави - членки на Европейския съюз, наричани по-нататък “държави членки”, които координират тази дейност на своята територия.

Чл. 33е. На връщане при условията и по реда на тази глава подлежи движим паметник на културата, който преди или след незаконния му износ от територията на държава членка е бил класифициран като национално богатство и: 1. влиза в една от категориите съгласно приложението към чл. 33а, или

2. не влиза в нито една от категориите съгласно приложението към чл. 33а, но е неразделна част от обществени колекции, включени в инвентара на музеи, архиви, библиотеки, или от инвентарите на религиозни институции.

Чл. 33ж. Всички органи и лица са длъжни незабавно да уведомят министъра на културата, в случай че разполагат с информация за незаконно изнесени от територията на Република България движими паметници на културата, представляващи национално богатство.

Министърът на културата: 1. при наличие на информация за незаконен износ на движими паметници на културата, представляващи национално богатство, проверява, ако това е необходимо, нейната достоверност; 2. започва процедурата по връщането на движими паметници на културата, представляващи национално богатство, незаконно изнесени от територията на Република България, като отправя искане до съответната държава членка; 3. незабавно уведомява съответния централен орган на държавата членка, до която е отправено искането по т. 2, в случай че е предложил на нейна територия съдебно производство за връщане на незаконно изнесените движими паметници на културата, представляващи национално богатство.

Всички органи в Република България съобразно своята компетентност, както и всички лица, са длъжни да оказват съдействие на министъра на културата при осъществяване на правомощията му по тази глава.

Чл. 33з. Всяка държава членка може да отправи искане до министъра на културата за издирване на движим паметник на културата, представляващ национално богатство, незаконно изнесен от нейната територия, и за установяване самоличността на владелеца или държателя му. Искането трябва да съдържа цялата информация, необходима за улесняване на издирването, като специално се посочи действителното или предполагаемото местонахождение на предмета.

След получаване на искането министърът на културата уведомява за това съответните органи в Република България, в чиито правомощия е установяването на местонахождението на движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, както и самоличността на неговия владелец или държател.

Органите по ал. 2 съобразно своите правомощия сътрудничат на министъра на културата, като: 1. информират за издирванията и за предполагаемото или действителното местонахождение на съответния движим паметник на културата, представляващ национално богатство, както и за всички други факти и обстоятелства, свързани с незаконния му износ; 2. издирват и установяват местонахождението на предмета по т. 1 и самоличността на неговия владелец или държател.

В случай че искането е изпратено до органите по ал. 2, те са длъжни незабавно да го препратят на министъра на културата.

Чл. 33и. Министърът на културата: 1. уведомява централния орган на отправилата искане държава членка, когато движимият паметник на културата, представляващ национално богатство, бъде открит и са налице основания да се смята, че той е незаконно изнесен от нейната територия; 2. предприема необходимите мерки по физическото опазване на предмета по т. 1; 3. предприема необходимите временни мерки за предотвратяване на всякакви действия, които могат да осуетят връщането на предмета по т. 1.

Министърът на културата осигурява възможност на компетентния орган на отправилата искане държава членка да провери дали намереният предмет отговаря на изискванията на чл. 33е, като проверката трябва да се извърши в двумесечен срок от уведомлението по ал. 1, т. 1.

Ако проверката не бъде извършена или резултатът от нея не бъде съобщен в срока по ал. 2, разпоредбите на ал. 1, т. 2 и 3 не се прилагат.

Министърът на културата или упълномощено от него длъжностно лице съдейства за постигане на споразумение за връщане на движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, между неговия владелец или държател и отправилата искането държава членка при наличието на официално съгласие за това и от двете страни. В този случай министърът, или упълномощеното от него длъжностно лице, действа като посредник в преговорите между тях.

Министърът на културата уведомява заинтересованите държави членки при откриване на територията на Република България на движим паметник на културата, представляващ национално богатство, за който са налице основания да се смята, че е незаконно изнесен от територията на друга държава членка.

Чл. 33к. Отправилата искане държава членка може да започне съдебно производство, като предяви иск срещу владелеца или държателя за връщане на незаконно изнесените от нейната територия движими паметници на културата, представляващи национално богатство.

Към иска по ал. 1 се прилагат: 1. документ, описващ предмета, чието връщане се иска; 2. потвърждение, че предметът е движим паметник на културата, представляващ национално богатство; 3. декларация от компетентния орган на съответната държава членка, че е незаконно изнесен от нейната територия; 4. данни за самоличността на лицето, срещу което се подава искът; 5. данни за стойността на предмета, определена към датата на подаване на иска, в български лева.

Чл. 33л. Искът по чл. 33к може да се предяви не по-късно от една година от момента, в който отправилата искането държава членка е узнала местонахождението на движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, и самоличността на неговия владелец или държател.

Във всички случаи съдебно производство по чл. 33к не се образува, а образуваното се прекратява, ако са изминали повече от 30 години от незаконния износ на движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, от територията на отправилата искане държава членка.

Когато искът е за връщане на движими паметници на културата, представляващи национално богатство, които не влизат в нито една от категориите съгласно приложението към чл. 33а, но съставляват неразделна част от обществени колекции, включени в инвентара на музеи, архиви, библиотеки, или от инвентарите на религиозни институции, които са обект на специална защита съгласно националното законодателство на отправилата искане държава членка, срокът по ал. 2 е 75 години. Този срок може да бъде и по-дълъг от 75 години, в случай че това е предвидено в двустранни споразумения, по които Република България е страна.

Не се образува съдебно производство, а образуваното се прекратява, ако износът на движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, от територията на отправилата искане държава членка вече не е незаконен към момента на предявяване на иска.

Чл. 33м. Централният орган на отправилата искане държава членка незабавно информира за образуваното съдебно производство министъра на културата, който от своя страна информира за това централните органи на останалите държави членки.

Чл. 33н. Съдебното производство по чл. 33к се провежда по реда на Гражданския процесуален кодекс.

Съдът постановява връщането на предмета, когато установи, че са налице следните предпоставки: 1. предметът отговаря на изискванията на чл. 33е; 2. предметът е изнесен незаконно от територията на отправилата искане държава членка; 3. искът е предявен в сроковете по чл. 33л; 4. предметът е изнесен от територията на отправилата искане държава членка на 1 януари 1993 г. или след тази дата; 5. ответната страна владее или държи предмета към момента на предявяване на иска.

Чл. 33о. Когато постанови връщане на движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, съдът присъжда справедливо парично обезщетение на ответника, ако той е положил надлежна грижа и внимание при придобиването му и след като вземе предвид всички обстоятелства по делото.

Чл. 33п. Отправилата искане държава членка заплаща обезщетението по чл. 33о след връщането на предмета.

Разноските по изпълнение на решението за връщане на движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, както и разноските, свързани с прилагането на мерките по чл. 33и, ал. 1, т. 2, се поемат от отправилата искане държава членка.

Чл. 33р. Съдебното решение за връщане на движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, и за присъждане на обезщетението и разноските по чл. 33п не изключва правото на отправилата искане държава членка да заведе дело за възстановяване на тези суми срещу лицата, отговорни за незаконния му износ от нейната територия.

Разпоредбите на тази глава не изключват търсенето на наказателна и/или гражданска отговорност съгласно българското законодателство.

Относно правото на собственост върху движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, се прилагат разпоредбите на националното законодателство на отправилата искане държава членка след връщането му.

Чл. 33с. На всеки три години министърът на културата изпраща до Европейската комисия доклад по прилагането на разпоредбите на тази глава.” § 10. Създава се чл. 34а: “Чл. 34а. Който наруши разпоредбите на чл. 33ж, ал. 1 и 3, се наказва съответно с глоба в размер от 1000 до 5000 лв. - за физическите лица, и с имуществена санкция в размер от 5000 до 10 000 лв. - за юридическите лица, ако не подлежи на по-тежко наказание.” § 11. В чл. 37 ал. 2 се изменя така: “(2) Установяването на нарушенията, издаването, обжалването и изпълнението на наказателните постановления се извършва по реда на Закона за административните нарушения и наказания.” § 12. В допълнителните разпоредби се създава § 3: “§ 3. По смисъла на този закон: 1. “Обществени колекции” са тези, които са собственост на държава членка, на орган на местна или регионална власт в държава членка или на институция, намираща се на територията й, която е определена като обществена в съответствие с националното й законодателство и е собственост на или се финансира в значителна степен от тази държава членка или от орган на местната или регионалната власт.

2. “Незаконно изнесени от територията на държава членка” са паметници на културата, представляващи национално богатство, които: а) са изнесени от територията на държава членка в нарушение на правилата за опазване на националното богатство; б) не са върнати след изтичането на срока за законен временен износ или в нарушение на друго условие, уреждащо такъв временен износ.

3. “Отправила искане държава членка” е държавата членка, от чиято територия е бил незаконно изнесен движимият паметник на културата, представляващ национално богатство.

4. “Държава членка, до която е отправено искане” е държавата членка, на чиято територия се намира незаконно изнесеният от територията на друга държава членка движим паметник на културата, представляващ национално богатство.

5. “Връщане” е фактическото връщане на движимия паметник на културата, представляващ национално богатство, на територията на отправилата искане държава членка.

6. “Владелец” е лицето, което лично или чрез другиго фактически държи предмета - движим паметник на културата, представляващ национално богатство, като свой.

7. “Държател” е лицето, което фактически държи предмета - движим паметник на културата, представляващ национално богатство, не като свой.

Допълнителна разпоредба § 13. Навсякъде в закона думите “министърът на териториалното развитие и строителството” и “Министерството на териториалното развитие и строителството” се заменят съответно с “министърът на регионалното развитие и благоустройството” и “Министерството на регионалното развитие и благоустройството”.

Преходни и заключителни разпоредби § 14. В Закона за закрила и развитие на културата (обн., ДВ, бр. 50 от 1999 г.; изм., бр. 1 от 2000 г.; попр., бр. 34 от 2001 г.; изм., бр. 75 от 2002 г., бр. 55 от 2004 г., бр. 28, 74, 93, 99 и 103 от 2005 г.) в чл. 31, ал. 1 т. 6 се изменя така: “6. глобите и имуществените санкции по чл. 34, 34а, 35, 35а, 35б и 35в от Закона за паметниците на културата и музеите, наложени с наказателни постановления, издадени от министъра на културата;”. § 15. Разпоредбите на глава шеста “б” се прилагат и за държавите от Европейското икономическо пространство, Норвегия и Исландия, при условие че движимият паметник на културата, представляващ национално богатство, е незаконно изнесен на 1 януари 1995 г. или след тази дата. § 16. Разпоредбите на § 9, 10, 12, § 14 - относно чл. 34а, и § 15 влизат в сила от датата на влизане в сила на Договора за присъединяване на Република България към Европейския съюз.

Законът е приет от 40-то Народно събрание на 23 февруари 2006 г. и е подпечатан с официалния печат на Народното събрание.

Председател на Народното събрание: Георги Пирински